E un briliant rotund roz cu 57 de fațete.
3,82 carate.
E splendid!
Este unul dintre cele mai elegante diamante pe care le avem.
E o culoare atât de neobișnuită! Probabil că e foarte scump.
E printre cele mai scumpe din gama noastră, dar e...
Unic și foarte special.
O facem?
- Îl luăm. - Excelent!
Vă urez multă fericire, dle Cho, dnă Cho!
Iubitule, îl ador.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Scumpule!
Poftim!
- E o splendoare! - Te simți bine?
Da, doar o ușoară iritație în gât.
Se pare că te ia o răceală. Ar trebui să mergi la doctor.
N-am nevoie de doctor. Escroci în halate albe.
Cum vrei, dar să nu strănuți lângă mine. O răceală mi-ar mai lipsi acum.
Avem unul real. Nu încape îndoială
că diamantul ăsta face parte din marfa furată.
- Caratele, tăietura și culoarea corespund. - Hai să-l luăm pe bijutierul cel rău!
De ce nu te duci acasă la mine să te bagi în pat?
O să vin să te învelesc imediat ce terminăm.
Nu, prefer să fiu aici cu tine.
S-a întâmplat ceva?
FBI. S-a rupt logodna.
THE MENTALIST Sezonul 7  Episodul 4
Traducerea și adaptarea: Cornelia
Acum șase săptămâni, doi agenți de pază au fost omorâți lângă Fort Worth.
Transportau diamante în valoare de o jumătate de milion de dolari.
Ce legătură are asta cu mine?
Diamantul pe care ni l-ai vândut făcea parte din marfa furată.
Nu. Nu, stați așa!
Acum șase săptămâni? Eram plecat din țară.
Eram la Barcelona.
- O să vă spună Wren. - E adevărat. Acolo era.
Nu te suspectăm că i-ai omorât chiar tu.
- Cu siguranță, nu cu mâinile alea. - Dar tu ai pus totul la cale.
Sau ai luat diamantul de la cei care au făcut-o.
Am achiziționat diamantul pe care vi l-am vândut,
în mod legal, acum două săptămâni.
Am cumpărat multe bijuterii în ziua aceea, de la câțiva dealeri.
Vom avea nevoie de numele lor și de chitanțe.
Scuze... Chitanțe?
Niște bucățele de hârtie care ți se dau când cumperi ceva.
Da, desigur. Doar că nu știu ce mai pot găsi.
Avem o asistentă nouă și totul e în dezordine.
Nu e uimitor cât de ușor depistezi un cuplu clandestin?
Și ei cred întotdeauna că-i păcălesc pe toți ceilalți.
Chiar mi se pare uimitor.
- Vă asigur că... - Nu încerca să te aperi!
Uită-te la tine, cu manichiura aia și cu batista de la buzunar,
bronzul artificial... E clar criza vârstei mijlocii,
iminentul divorț, iar îmbujorarea fermecătoare a scumpei Wren
ne spune restul poveștii sordide.
Dacă ai de gând să divorțezi, dle Joubert,
ai vrea să-ți ascunzi bunurile.
De-asta nu ai nicio chitanță?
N-am de gând să divorțez. E ridicol!
Îmi iubesc soția.
- Ea vorbește. - Wren!
- Retrage ce-ai spus! - O să avem nevoie de acele chitanțe.
Un mic sfat... Dacă a înșelat-o pe ea, probabil o să te înșele și pe tine.
Știu că-ți vine foarte greu să crezi acum, dar așa e lumea, puștoaico.
- Bună dimineața, dle agent. - Vega!
- Cum a mers la magazinul de bijuterii? - A mers bine.
- Ați făcut vreo arestare? - Nu.
- Ați obținut ceva util? - Încă nu e nimic sigur.
Domnule, știu că sunteți supărat
și vreau să repet că-mi pare rău că v-am mințit.
Abbott nu mi-a dat aprobarea să merg în misiune
și totuși am zis că mi-a dat-o.
E de neiertat.
Spuneți-mi ce trebuie să fac pentru a mă revanșa, și voi face.
Bine.
Ești sigur că te simți bine?
Da. Doar un pic de lămâie și miere pentru gât,
- și voi fi în perfectă stare. - Arăți palid.
Mulțumesc.
Ați obținut chitanțele de la bijutier?
- Wylie se ocupă chiar acum de asta. - Bine.
Soția ta a primit vreo veste de la Departamentul de Comerț?
Nu, încă nu, și ar fi bine să primească în curând.
Așteaptă de luni de zile și e extrem de tensionată.
- Spune-i că-i urez succes. - Și eu.
- Arăți palid. - Ți-am spus.
Wylie, care-i situația cu bijutierul?
Bijutierii Joubert au o afacere de familie de trei generații...
Nicio problemă cu legea.
- Și alibiul lui Joubert? - Se confirmă.
A fost plecat din țară până acum trei săptămâni.
Și... povestea că a cumpărat diamantul în mod legal?
Și asta se confirmă.
Chitanțele arată că cineva pe nume Josef Rosales
i-a vândut diamante de 50.000$ acum două săptămâni,
- inclusiv câteva roz australiene. - Cine-i Rosales?
E vânzător la o expoziție ambulantă de pietre prețioase.
E un târg de bijuterii care călătorește din oraș în oraș.
Vânzătorii cumpără pietre prețioase în cantități mari
și apoi le vând la expoziție comercianților precum Joubert.
Și unde e târgul acum?
În Houston, până la sfârșitul săptămânii.
Ce-ar fi să te duci să vorbești cu Rosales?
Noi rămânem aici și ne ocupăm de chitanțe, să vedem de la cine a mai cumpărat Joubert.
Sigur.
Cho, de ce n-o iei și pe Vega?
Aș prefera s-o iau pe Lisbon.
Ia-o pe Vega. Mi-a spus ce s-a întâmplat și și-a cerut scuze.
A procedat greșit, dar e tânără. Și cred că se poate îndrepta.
Vega, să mergem!
Da, domnule, imediat.
De asemenea, sunt expuse cristalele albastru-violet de tanzanit,
de pe muntele Kilimanjaro.
Este o piatră extrem de prețuită, datorită rarității ei.
O altă piatră care-și schimbă culoarea este alexandritul, din Rusia...
- Ai interogat vreodată un suspect? - Am făcut practică de interogare.
Atunci, n-ai făcut-o. Fii atentă la mine!
Dacă nu ești sigură că trebuie să pui o întrebare, n-o face.
Încearcă să nu minți pe nimeni.
- ...avem câteva opale negre în spate. - Am priceput.
Acestea au o căldură în ele, credeți-mă.
Nu vă luați după nume.
Și, în sfârșit, safirul, piatra care...
Doar să-mi spuneți.
E vreo problemă?
Sunt agentul Cho. Ea e agent Vega. De la FBI.
Kirk Upton. V-am văzut insigna.
- Da, îl căutăm pe Josef Rosales. - Josef. Da, standul lui e acolo.
Are vreo problemă?
- Cât de bine îl cunoști? - Nu prea bine.
Nu sunt cu expoziția de prea mult timp.
Dlor agenți Cho, Vega!
Elon Bell, șeful pazei. Mi s-a spus că o să veniți.
Bine ați venit! Credeți că se vând pietre prețioase furate?
De-asta ați venit aici?
Dle Upton, lasă-ne un pic, dacă nu te superi.
Da. Sigur. Scuze!
Dacă cineva folosește târgul ca să vândă bunuri furate,
e o chestiune îngrijorătoare.
Șefii mei vor să vă ajut cu tot ce se poate.
Vrem să discutăm cu unii dintre vânzători, începând cu Josef Rosales.
- Absolut. Veniți cu mine! - Mersi.
Lena! Ce s-a întâmplat?
Voiam să te sun, dar am vrut să-ți spun personal.
Ai primit telefonul.
Bob Ackerman mi-a trimis un mesaj acum o jumătate de oră.
Îl ai în față pe viitorul subsecretar de stat
din Departamentul de Comerț, iubitule!
Da!
Da! Iubito, știam eu. Știam eu!
Mă bucur că ai știut, fiindcă eu n-am știut.
Nu, nu, nu! O meriți. Ai reușit pe merit.
Fiindcă ești Femeia Fantastică.
Trebuie să sărbătorim. Trebuie să sărbătorim cu fast!
Încă nu e parafat.
Trebuie să fiu confirmată, și asta ar putea dura luni de zile.
Nu-mi pasă. Știi ce înseamnă asta?
- E șansa ta să schimbi ceva. - Știu. Este...
Nu pot să-ți spun cât de mult mi-am dorit asta.
Știu.
Ackerman vrea să ne întâlnim diseară la un pahar
și să vorbim despre procesul de verificare...
- Pe la ora 19:00? - Absolut.
Minunat!
Lena!
- Ai reușit, iubito. - Noi am reușit.
Ne vedem diseară.
Da.
Da, i-am vândut diamante lui Jacques Joubert.
E un client vechi. Cumpără de la mine în fiecare an.
Anul ăsta i-ai vândut diamante furate.
- Crezi că sunt idiot? - Poate. Încă nu te cunosc.
Știți ceva? Plecați! Luați-vă micile insigne de la FBI...
I-am sugerat să se calmeze.
Chiar dacă aș vrea să fac ceva atât de stupid
ca plasarea pietrelor furate, ar fi imposibil.
De ce?
Pietrele sunt înregistrate. Se știe unde se află.
- Cum înregistrezi o piatră prețioasă? - Fiecare piatră are un număr de serie,
care spune unde a fost extrasă, unde și de către cine a fost tăiată.
Toate pietrele vândute lui Joubert aveau acest număr.
Dacă el a avut una furată, nu știu de unde a luat-o,
- dar nu de la mine. - Trebuie să-ți vedem registrele.
- Am clienți. - Nu înainte de a termina cu noi.
Asigurați zona. Vin imediat.
Dlor agenți, puteți să veniți cu mine până afară?
Cineva... Noi tocmai veneam de după colț.
E tipul care ne-a abordat. Upton.
Kirk Upton, 31 de ani,
originar din San Antonio, divorțat recent, doi copii.
- Vreo arestare? - Da.
Două infracțiuni minore și una gravă, care nu s-a dovedit.
Nimic cu violență, toate acum mai bine de zece ani.
Cu ce se ocupa în ultima vreme?
Încerca diverse scheme de a face bani.
Se pare că... niciuna nu a rezistat.
Și ce legătură e între uciderea lui Upton și furtul pietrelor prețioase?
Nu știm, dar nu el i-a vândut diamantul roz lui Joubert.
Și nu are nicio piatră furată la standul lui.
Normal că nu avea niciuna asupra lui. Trebuie să fi avut un partener.
De ce? Fiindcă furtul pietrelor a fost pus la cale de un profesionist,
nu de cineva care urmărea o carieră de consultanță.
Upton probabil s-a panicat când i-a văzut pe Cho și pe Vega,
i-a spus partenerului să mărturisească sau să fugă. Bum!
Cine-i partenerul?
Haideți să-i cercetăm pe asociații lui Upton.
Lisbon, ce-ar fi să vorbești cu fosta lui soție?
Cho, ce-ar fi s-o iei pe Vega și să vorbiți cu toți cei
care au venit în contact cu Upton?
Wylie, ce-ar fi să verifici camerele de supraveghere de la expoziție?
Vezi dacă poți găsi vreo filmare cu mișcările lui Upton anterioare morții.
- Jane... - Da?
- Du-te acasă! - Și să pierd toată distracția?
Bietul Kirk! Un om bun, în fond.
Doar că nu putea niciodată să-și dea seama ce vrea să facă.
Avea o schemă nouă în fiecare lună.
Până la urmă, a trebuit să renunț la acest mariaj.
Sunt atâtea șanse în viață de a o lua de la început...
Care era situația lui financiară?
Kirk a fost implicat într-un accident de motocicletă, anul trecut.
Facturile doctorilor? Nu mai vorbim!
În plus, băiatul nostru, Pauly, are nevoi speciale.
Kirk îl plătea pe asistentul lui.
De-asta s-a băgat într-o afacere cu pietre prețioase?
A zis că se pot câștiga până la 100.000$ într-un oraș,
dacă merge afacerea, dar n-a văzut niciodată banii ăia.
Am aflat că Kirk a avut două infracțiuni minore și o arestare.
S-a înhăitat cu niște răufăcători când era mai tânăr.
Dar să fie implicat într-un furt de pietre prețioase?
Kirk doar își dorea să fie tată.
Ți-a vorbit despre vreun amic de la expoziția de pietre prețioase?
Cineva pe nume Lake...
Nu. Pond. Walker Pond.
Toată chestia asta mă omoară.
Ai vreo idee cine putea să-i facă asta, dle Pond?
Nu. Nu, Doamne, nu! Kirk e...
Kirk era un puști drăguț.
- Oamenii îl plăceau. - Ai lucrat cu el?
Am încercat să-l ajut.
Kirk era... Era mereu foarte agitat...
Și repezit. I-am spus: "las-o mai încet!"
"Trebuie să-ți construiești afacerea", dar nu m-a ascultat.
Ce face un vânzător de pietre prețioase ca să-și construiască afacerea?
Trebuie să înțelegi cum merge comerțul.
Și asta ia timp. Kirk a vrut o scurtătură.
Kirk mai era apropiat și de altcineva de la expoziție?
Chiar nu știu. Vorbeam doar despre afaceri.
- Ai vorbit azi cu el? - Nu. Am ajuns târziu aici.
L-ai văzut vorbind cu cineva, oricât de puțin?
Da. L-am văzut de vreo două ori cu Greta.
Mi s-a părut că se cam certau.
- Cine e Greta? - Greta Fortensky.
Ea e evaluatoarea pietrelor de la expoziție.
- E aici de vreo 15 ani... - Ce înseamnă asta?
Vânzătorii nu-și pot vinde pietrele fără să fie evaluate de un expert
care să le spună cât valorează.
Wylie! Ce-i asta?
O imagine de pe camera de supraveghere de la târgul de bijuterii.
Pe bune? Live?
Nu, e de dimineață. Îl urmăream pe Kirk Upton.
Păi... e posibil să vezi în timp real? Aș vrea să văd ce se întâmplă acum.
Sigur...
Am făcut contract cu expoziția ca evaluator independent,
ceea ce-mi permite să supraveghez integritatea expoziției,
care rămâne de bună calitate, fiindcă îi mențin pe vânzători cinstiți.
Pietrele lor au prețuri corespunzătoare datorită mie.
Bibby, nu face asta.
- Scuze, mamă. - Vino încoace.
Fiica mea, Bibby, lucrează cu mine.
Eu am învățat cum să evaluez pietrele de la mama mea,
iar Bibby va continua, când eu o să renunț.
Încântată de cunoștință.
Înțeleg că tu și Kirk ați fi avut o neînțelegere.
Nu. A crezut doar că-i subevaluasem pietrele.
Se întâmplă cu mulți comercianți tineri. Ei visează că se vor îmbogăți rapid.
Ceea ce nu e problema mea.
Ce se întâmplă când un comerciant crede că e subevaluat?
De obicei, discutăm cu ei.
Și, după ce o facem... evaluarea mea rămâne, în general.
Kirk Upton era furios?
Kirk nu era niciodată furios. Era doar trist.
- Scuzați-mă! - Desigur.
Da?
Cho! Ai șlițul desfăcut.
- Jane, unde ești? - La birou. Unde să fiu?
- Folosești camerele de supraveghere. - Da, foarte bine!
Cine-i persoana cu care vorbește Vega?
Greta Fortensky. Ea și fiica ei sunt evaluatoare.
Crezi că ai putea... să mi-o arăți pe femeia cu care vorbește Vega?
Da, cred că da.
Pare agreabilă.
- Crezi că ea e criminala? - Încă nu știu.
Pare să aibă ceva înnăscut.
- Crezi? - Sigur. Uită-te la ținuta aia.
Aș paria că are un bici ascuns pe undeva, prin debara.
Iar fiica ei pare că i-ar plăcea să-ți zică vreo două.
Cu cine vorbești?
- Vorbește cu Cho. - Cho.
- Îmi dai voie? - Da.
Cho, stai o secundă. Vreau să auzi asta.
Pune-l pe speaker.
Wylie, ce-ai aflat despre mișcările lui Upton?
A plecat de la standul lui, după ce a vorbit cu Cho și cu Vega.
Conform planului... clădirii,
persoana pe care a vizitat-o a fost... Walker Pond.
- Pond? Ești sigur? - Da. De ce?
Păi, Pond ne-a zis că n-a vorbit azi cu el.
Vorbiți din nou cu el și vedeți dacă povestea lui se confirmă.
Da.
Eu... eu o să...
Simt amețeli.
De ce nu te duci acasă?
Da, du-te acasă. Chem pe cineva să te ducă cu mașina.
Da, ar putea fi o idee bună.
Stai o secundă!
Crezi că fuge?
Bell!
Îl căutăm pe vânzătorul care lucrează la acest stand...
- Walker Pond. Îl știi? - Pond, desigur.
Și-a făcut bagajele în grabă, acum vreo 45 de minute.
- N-a spus de ce. - Fuge.
- Pot să vă ajut cu ceva? - Nu, ne descurcăm.
O să vorbesc cu poliția din Houston să-l dea în urmărire.
Sună-l pe Wylie și spune-i să înceapă să-l urmărească pe Pond.
Da, domnule.
Scuzați-mă, domnule? Domnule?
Avem un semn despre cardul de credit al lui Pond.
A cumpărat benzină de la o stație de lângă Galveston.
Galveston. Ce caută acolo?
Păi, am verificat, Pond a făcut parte din forțele aeriene
- staționate la Galveston. - Bine, deci ce-a făcut?
A supravegheat avioanele înspre și dinspre America de Sud.
- Crezi că încearcă să plece din țară? - Cred că e posibil.
E un avion care pleacă spre Yucatan în zori.
- Cho și Vega sunt în Houston, nu? - Da.
Bine, deci... sunt 45 de minute de mers cu mașina până la Galveston.
Spune-le să se ducă la aeroport și să aștepte până pleacă avionul,
în eventualitatea în care apare Pond.
Lena, toată lumea din departament este încântată.
Tu ai fost prima noastră alegere.
Îmi place să cred asta, Bob.
În regulă, să discutăm detaliile.
Să vorbim despre confirmarea ta.
Începem.
Nu e vorba despre tine.
Cei din opoziție...
...vor să împiedice administrația să mai aibă vreo realizare.
Vor folosi tot ce vor putea împotriva ta.
- Suntem pregătiți. - Bun!
CV-ul ei este impecabil. Nu e nicio problemă.
Am pus câțiva oameni să-ți verifice documentația.
Până acum, totul e bine.
Dar cum e cu viața personală? Trebuie să întreb.
- Nu e nimic de spus, Bob. - Ne-am cunoscut în facultate.
Căsătoriți de 17 ani. N-am fost niciodată mai fericiți.
- E în regulă. - Bine.
Dar tu, Dennis?
Cum adică, ce-i cu el?
- Nu eu trebuie să fiu confirmat. - Păi, tu faci parte din pachet.
Ai avut o carieră exemplară. Sunt câteva puncte favorabile.
Ce poți să-mi spui despre Rio Bravo?
Ai și dosarul meu.
Nu mi-aș face datoria, dacă n-aș avea.
Corect. Rio Bravo a fost o unitate specială
a forțelor reunite din FBI și DEA.
Anihilam un cartel de lângă graniță. Am lucrat la asta aproape un an.
Am făcut o treabă bună, am prins câțiva băieți răi.
Dennis e chiar mândru de treaba pe care a făcut-o acolo.
Să te lupți cu cartelurile e greu.
- E înșelător. - Da.
Un război murdar.
Uneori, e greu să-i deosebești pe infractori de polițiști.
E ceva de discutat aici?
- Nu. - Nimic?
Absolut nimic. Totul e în regulă.
Bine.
- Ei bine, mor de foame. - Și eu.
Să mâncăm.
Domnule, vă mulțumesc că m-ați invitat să lucrez la acest caz cu dvs.
N-a fost ideea mea. Abbott m-a pus s-o fac.
Mi-am cerut scuze. Înțeleg ce am făcut.
E vorba de încredere, pricepi? Dacă vom lucra împreună,
vreau să pot avea încredere deplină în tine.
E ușor să-ți ceri scuze. Încrederea se câștigă.
Doar să-mi spuneți cum.
E Pond.
FBI! Stai pe loc!
Bine, bine. N-am...
- N-am știut că erați voi. - Ce crezi că faci?
- Credeam că e celălalt tip. - Cine? Care celălalt tip?
- Știi cine este? - Îl cheamă Losa.
Vega, rămâi aici.
Cheamă poliția din Galveston. Eu mă duc să-l caut pe tip.
Bine.
Nu!
Stai!
Ridică mâinile! Am zis să ridici mâinile!
Coboară de pe scară. Acum!
Gata. Stai! Nu mișca! Am zis să stai!
Stai! O să trag...
Îl cheamă Uriel Losa. E gorila unui cămătar din Fort Worth.
Se pare că Pond îi e dator vândut. Losa nu știa că suntem de la FBI.
A crezut că eram acolo ca să încasăm de la Pond pentru altcineva.
- Și de ce a început să tragă? - A zis că încerca să ne pună pe fugă.
- Ce s-a întâmplat acolo? - M-am ocupat de Pond. Nu e nimic.
O mică luxație.
Ați făcut o treabă bună. Amândoi.
Indiferent ce trebuie să-mi faceți, dați-i drumul!
E vina mea.
- De ce, dle Pond? - Fiindcă am cauzat moartea lui Kirk.
- Ce-ai făcut, mai exact? - Afacerea mea era terminată.
Și am împrumutat niște bani de la șeful lui Losa.
O grămadă de bani.
Și aveam probleme cu returnarea lor.
- De ce nu i-ai dat câteva rubine? - Da. Asta voia și el.
A trebuit să stabilesc o limită. Îi datoram bani.
Nu aveam de gând să-i cedez și cariera. Însă l-a trimis pe Losa după mine.
- Dar l-a omorât pe Kirk în schimb. - De ce a făcut asta?
I-am dat voie lui Kirk să împrumute hanoracul meu, azi-dimineață.
Și noi... aveam aceeași culoare, aceeași statură...
Probabil că Losa a crezut că eram eu.
Și când Kirk s-a dus pe ieșirea aia de incendiu, l-a omorât.
De ce folosea Kirk ieșirea de incendiu?
Ca să fumeze o țigară.
E un fel de loc secret pentru fumat...
Kirk ieșea acolo de cel puțin șase ori pe zi.
Losa probabil că l-a urmărit.
Nu-mi place că-ți tai avântul,
dar Uriel Losa nu s-a apropiat de clădirea expoziției
în ziua în care a fost ucis Kirk Upton.
Pe bune?
L-am verificat. Era la 50 de kilometri distanță.
N-a avut nimic de-a face cu asta. Totuși, a fost o încercare bună.
Știi, chiar mi-a displăcut profund să-i spun.
- Rezolvase totul. - Da, știu ce vrei să spui.
O conștiință vinovată e mare păcat s-o irosești.
Între timp, noi n-avem nimic, iar expoziția se încheie diseară.
Nu chiar nimic. Pond a zis că Upton era fumător?
Cred că asta ne spune cine e în spatele întregului caz.
Cu siguranță, pot să obțin o mărturisire.
- Cum? - E o problemă.
- Care? - Păi... sunt un pic bolnav.
Nu sunt sigur că pot s-o fac.
- Și ce-o să facem? - Ai putea s-o faci tu.
- Eu? - Sigur.
M-ai văzut făcând asta de nenumărate ori.
Habar n-am ce vei spune,
dar sunt destul de sigură că răspunsul e NU.
De ce nu vii la rulotă, ca să-ți explic?
- De ce nu-mi spui acum? - Fiindcă aș vrea să te văd.
Și speram să-mi aduci niște supă.
Bine.
- De roșii sau de fasole, te rog. - Am înțeles.
Nu, e mișto.
E ca insigna roșie pentru curaj, doar că e brună.
Insigna brună pentru curaj.
Nu-i nimic.
Tu l-ai adus pe tip în arest. Asta e ceva.
Păi, n-a fost suficient.
Cho o să-și revină.
- Salut, Bob. - Salut!
- Mersi că ai venit. - Nicio problemă. Despre ce-i vorba?
- Hai să facem câțiva pași. - Sigur.
Ai întrebat dacă există ceva în munca mea cu Rio Bravo
care ar putea crea probleme.
Să zicem doar... Și dacă ar exista?
Atunci, ar putea fi o problemă pentru Lena.
- Nu, ea n-are nicio legătură cu asta. - Bineînțeles că nu.
Dar trebuie să fie totul imaculat.
Dacă imaginea începe să arate rău,
s-ar putea să fie nevoie să căutăm pe altcineva.
Bine. Și ce trebuie să fac?
Știi cât de mult a muncit, Bob, și chiar vreau să aibă parte de asta.
Bine, uite.
Atâta timp cât ești și tu în peisaj, ești o potențială problemă.
Dar dacă nu faci parte din tablou, dacă e o oarecare distanță...
Cu ce va ajuta asta? Tot sunt soțul ei.
Dacă, de exemplu, putem să răspândim zvonul
că tu și Lena treceți printr-o perioadă de separare de probă.
- Vorbești serios? - Ea nu va trebui să spună nimic.
Noi trebuie să avem grijă să afle partea adversă.
S-ar putea să-i convingă să te lase în pace.
- Nu. Nu pot să fac asta. - Foarte bine.
Vrei o soluție de rezolvare, iar eu îți sugerez o cale.
Anunță-mă când te decizi.
Da, Lisbon?
Așadar, crezi că poți să faci asta?
Jane m-a instruit. Cred că pot.
O să aibă o cască în ureche și o să vorbesc cu ea tot timpul.
O să pot să văd tot ce se întâmplă. O să se descurce minunat.
Ție ce-ți trebuie?
Vreau ca Wylie să monitorizeze camerele de supraveghere cu mine.
Bună, Lisbon!
- Mă auzi? - Da.
Arăți bine. Foarte convingătoare.
Nu-mi vine să cred că m-ai convins să fac asta.
O să te descurci foarte bine.
Sunt acolo cu tine, chiar în capul tău.
- Îmi vine să vomit. - Și mie.
Tracul dinaintea spectacolului. Întotdeauna îl ai.
Bună ziua!
Un pic mai tare.
Bună ziua! Numele meu e Teresa Lisbon.
- Sunt medium. - Bun!
Lucrez la FBI, în calitate de consultant special.
După cum mulți dintre voi știu, investigăm furtul unor pietre prețioase
și uciderea a doi agenți de pază, ca și a unuia dintre colegii voștri.
Kirk Upton.
Persoana vinovată de toate astea se află în această încăpere, chiar acum.
Folosindu-mi abilitățile, voi dezvălui cine este această persoană.
Sunt captivați.
Da, îl voi demasca pe ucigașul lui Kirk Upton...
...foarte, foarte curând.
Ce ai găsit? S-o încercăm pe ea.
Am nouă variante aici.
O să am nevoie de puțin timp până s-o găsesc pe cea care trebuie.
Lisbon, ai vrea să... să mai tragi de timp un minut?
Ar vrea cineva... să mă întrebe ceva, înainte de a începe?
Foarte mulți oameni... Tu!
Nu există puteri paranormale.
- Nu fi de acord! - Nu sunt de acord.
Care e zodia mea?
Hai, poți fi convingătoare, Lisbon. Fă-i să creadă!
Îmi pare rău. Spiritele nu vor să asculte,
dacă e vreo energie negativă în această încăpere.
Acum pregătești terenul.
Ia-o pe ea... Mary Kate Barrows.
Lisbon, o să vorbești cu cineva pe nume...
Mary Kate Barrows.
Așa cum am exersat, bine?
Primesc ceva...
E cineva pe nume Mary, în această sală?
Al doilea prenume e Kristina sau Kathy?
Kate?
Mary Kate. Numele de familie...
Numele tău de familie e din două silabe. Este...
- B-b-b... Barrows. - Da.
Mary Kate a avut un havanez pe nume Roger, care a murit recent.
Ce e un havanez?
O, Dumnezeule!
- E un cățeluș. - E un câine, pe nume Roger.
- Dumnezeule! - Mary Kate, Roger...
Vrea să te salute și să-ți spună că e foarte bine.
- Poate să vorbească? - Da, desigur.
Toate creaturile Domnului pot vorbi în viața de apoi.
Treci mai departe, cât timp ești în avantaj, Lisbon.
E timpul să faci dezvăluirea.
Primesc altceva, oameni buni.
Aud... aud o altă voce chiar acum.
E vocea unui bărbat. Kirk. Kirk?
Tu ești?
Da!
O să vorbesc în numele tău.
Kirk zice că lucra cu asasinul lui.
Ei vindeau pietre prețioase furate, la expoziție.
Kirk?
Kirk! Spune-ne cine ți-a făcut asta, Kirk.
Stai, Kirk... Vrea să vorbească direct cu criminalul.
Zice: "Să-ți fie rușine!"
- El credea că sunteți prieteni. - Toți sunt cu sufletul la gură.
Continuă, continuă! Chestia cu fumatul.
Stai, nu pot... Nu te mai aud, Kirk.
Trebuie să vorbești mai tare.
Fumatul? Stai așa! Ce legătură are fumatul cu asta?
El zice: "Sper să aibă multă gumă cu nicotină în închisoare."
Spune-ne, Kirk! Dă-ne un nume!
Zice că o să ne spună.
Dar vrea ca mama criminalului să ghicească prima.
Vrea ca ucigașul să vadă rușinea din ochii ei.
Doamne! Asasina lui Kirk? Tu?
- Bibby... - Nu te băga!
Le-ai prins, Lisbon. Acum, încheie târgul!
Dacă asasinul se prezintă singur, va obține o înțelegere cu FBI.
Dacă nu, o să-l găsesc eu. Fără nicio înțelegere.
- Scumpo, nu fi proastă! - Nu sunt proastă, mamă!
Sunt deșteaptă!
Și pot să fac ce vreau cu viața mea, pentru că e a mea!
Nu e a ta! Nu e a lui Kirk!
- E a mea! - Bibby, te rog!
Eu și Kirk ne-am întâlnit întâmplător, într-o seară, într-un bar.
Tocmai obținuse divorțul. Am băut câteva pahare.
Lucrurile au decurs firesc...
Am realizat că amândoi aveam nevoie de bani...
El, pentru copii, iar eu... ca să scap de mama.
Și am pus la cale un plan.
Eu știam când vor sosi pietrele prețioase
de la cumpărătorii din SUA, pe care ajunsesem să-i cunosc în decursul anilor,
iar Kirk cunoștea pe cineva care putea să pună la cale un jaf.
Cineva care avea și el nevoie de bani.
Un amic de-al lui din adolescență.
Deci, Elon Bell a furat diamantele.
Da.
Nimeni nu trebuia să moară.
Când Bell i-a omorât pe cei doi agenți de pază,
Kirk s-a speriat rău.
Dar atunci, era...
Era prea târziu.
După ce-am obținut pietrele, mi-am folosit calitatea de evaluator.
Am înlocuit pietrele înregistrate ale comercianților
cu cele furate, și-apoi am vândut pietrele lor pe piața neagră.
- Și atunci, am apărut noi. - Da.
Kirk voia să mărturisească. Eu i-am zis că trebuie să discutăm.
Dar el nu mai voia să discute despre asta.
Tot ce ținusem în mine tocmai ieșea la iveală.
N-am putut să mă opresc.
Femeia aia nu a vorbit cu Kirk, de fapt, nu-i așa?
Bineînțeles că nu.
Și de unde știa că mestecam gumă cu nicotină?
O mamă ca a ta nu te lasă să mesteci gumă care face baloane.
- Te simți bine? - Cum? Da.
A fost o zi grea, asta-i tot.
Am căutat case de vânzare în Georgetown, și nu sunt atât de scumpe cum crezi.
Adică, sunt scumpe, dar sunt case frumoase.
Uite, Lena...
Nu cred că vreau să merg la Washington.
Am o unitate bună aici, vechime în muncă,
și nu vreau să renunț la astea.
- Cum? - Putem fi un cuplu din două orașe, nu?
- Dennis, încetează! - Nu, nu! O fac și alți oameni.
- Cred că e... - E vorba despre Rio Bravo, nu-i așa?
Nu te-am întrebat niciodată ce s-a întâmplat acolo,
iar tu n-ai vrut să vorbim despre asta, și ți-am respectat dorința.
Dar nu mai pot să fac asta, nu dacă te porți în felul ăsta.
Lena, nu pot.
Iubitule, sunt eu! Poți să-mi spui orice.
- Nu, crede-mă, trebuie să procedez așa. - De ce?
Fiindcă ți se vor pune întrebări,
și dacă vreuna dintre întrebări va fi legată de Rio Bravo,
va trebui să poți să spui că nu știi nimic despre asta.
Ai nevoie de asta, Lena.
Ne vom vedea în weekend și în vacanțe...
Oricum vei lucra șapte zile pe săptămână.
Probabil că e mai bine ca eu să locuiesc aici.
- Domnule, puteți să vă ridicați, vă rog? - De ce?
- O să cad și vreau să mă prindeți. - Cum?!
După aceea, o să fac același lucru pentru dvs.
- Nu. - Nu va dura decât un minut.
Vega, dacă o să cazi acum, o să te lovești de podea.
- E un exercițiu de încredere. - Știu ce este.
L-am făcut tot timpul, la antrenament. Chiar funcționează bine.
Sunt convins că merge în Quantico, dar nu aici.
Atunci, ce să fac? Adică, trebuie să fac ceva.
- Fă-ți datoria! - Înțeleg.
Bun!
Vega!
Mă duc la poligonul de tragere, mâine, după serviciu.
- Vrei să vii și tu? - Mi-ar plăcea.
Bun!
Ai nevoie de somn.
Ai fost foarte bună. Foarte bună!
Noi am fost foarte buni.
A fost distractiv să vorbesc cu toți oamenii ăia,
cu tine șoptindu-mi în ureche.
Aș mai face-o o dată.
Ce-ar fi să plecăm, pur și simplu?
Să ne luăm zborul...
Ca într-o vacanță?
Nu. Doar să plecăm.
Să mergem într-un loc diferit, să facem o schimbare.
- Păi, ce vrei să faci? - Nu știu...
Dar chiar o să lucrăm pentru FBI toată viața?
Să ne uităm la oameni morți, să-i vânăm pe răufăcători?
Asta sunt, Jane.
Știu.
Erau doar niște idei. Doar mă gândeam.
Noapte bună!
O să vin să văd ce faci mâine dimineață, bine?
Bine.
Noapte bună!
Scuze!
Traducerea și adaptarea: Cornelia